Науковий вісник Чернівецького університету : Географія
ГАЛУЗЬ ТА ПРОБЛЕМАТИКА Науковий вісник Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича, серія «Географія» видається з 1996 року. Журнал входить до переліку наукових фахових видань України – категорія «Б» (103 – Науки про Землю, 106 – Географія) відповідно до наказу МОН від 06 червня 2022 року №530. Його тематика охоплює питання фізичної та суспільної географії, гідрології та кліматології, геодезії, картографії та ГІС-технологій, туризму, методики викладання географії та інші питання наук про Землю. ДОДАТКОВА ІНФОРМАЦІЯ 1. ISSN – 2311-9276 2. ISSN (Online) – 3041-1890 3. УДК 061(08):91 4. Періодичність – 2 рази на рік 5. Засновник – Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича
Оцінка антропогенного навантаження басейну річки Серет
Метою статті є оцінка впливу антропогенних факторів на стан природокористування у басейні річки Серет. В основу дослідження покладено геоекологічний підхід, який передбачає комплексний аналіз та оцінку антропогенного навантаження басейну річки Серет. У статті використано як загальнонаукові методи: описовий, статистичний, математичний, так і спеціальні: оцінювання, конструктивно-розрахунковий, геоекологічний аналіз та картографічний. Стаття присвячена аналізу структури та інтенсивності антропогенного навантаження на басейн річки Серет. У дослідженні використано комплексну методику оцінки, яка базується на розрахунку системи коефіцієнтів: лісистості, заболоченості, розораності, еродованості, селітебності, зарегульованості стоку та водовідведення Встановлено, що у структурі землекористування басейну річки Серет переважають сільськогосподарські землі – 76%, з яких 64% припадає на ріллю. Лісистість території становить 13%, частка забудованих земель – 6%. Розрахований інтегральний коефіцієнт антропогенного навантаження басейну річки Серет становить 0,13, що у бальній системі відповідає показнику 13 балів. За результатами оцінки стан басейну річки Серет класифікується як антропогенно-змінений ландшафт. Найгострішими екологічними проблемами басейну є інтенсивне розорювання земель та значна зарегульованість стоку, що потребує впровадження превентивних заходів для запобігання деградації річкової екосистеми. Отримані результати можуть слугувати науковою основою для розробки заходів щодо екологічної ревіталізації річки, оптимізації водокористування та збереження біорізноманіття регіону.
Екологічно-географічні аспекти дослідження урбанізаційних процесів
Розкрито еколого-географічний вимір урбанізаційних процесів як поєднання демографічної та просторової трансформації землекористування та модифікації функціонування природних компонентів у межах міських систем і їхніх приміських зон. Метою є обґрунтування підходів, які забезпечують порівнюваність оцінок урбанізації у просторі та часі й водночас дають змогу інтерпретувати екологічні наслідки розширення забудови, зміни зеленого покриву, теплового режиму та якості повітря. Теоретичну основу становить розуміння міста як антропогенно-трансформованої екосистеми з вираженою просторовою неоднорідністю та специфічними потоками енергії і речовини, що вимагає інтеграції соціально-статистичних і геопросторових даних. Методично запропоновано поєднувати гармонізовану класифікацію ступеня урбанізації та підхід функціональних міських ареалів із використанням дистанційного зондування Землі й ГІС-аналізу. Дані Landsat є доцільними для відтворюваних оцінок температури поверхні та виявлення зон перегріву, тоді як Sentinel-2 забезпечує деталізацію структури рослинності та зелених насаджень у межах міста. Результати інтерпретуються через систему узагальнених показників, що пов’язують інтенсивність забудови й ефективність землекористування з екосистемними послугами зелених зон, тепловими ризиками під час екстремальної спеки та параметрами якості атмосферного повітря відповідно до сучасних орієнтирів охорони здоров’я. Обговорення підкреслює управлінську значущість еколого-географічної діагностики для просторового планування, кліматичної адаптації та зниження антропогенного навантаження, а також її сумісність із міжнародними рамками сталого розвитку і національними вимогами екологічної та містобудівної політики
№ 854 (2025): Науковий вісник Чернівецького університету : Географія № 854 (2025)
№ 853 (2025): Науковий вісник Чернівецького університету : Географія
№ 849 (2024): Науковий вісник Чернівецького університету : Географія
№ 847 (2024): Науковий вісник Чернівецького університету : Географія
Авторське право (c) 2024 Науковий вісник Чернівецького університету : Географія
Ландшафтно-екологічне обґрунтування розвитку органічного садівництва на Хотинській височині
представлено результати поглибленої комплексної ландшафтно-екологічної оцінки території Хотинської височини, проведеної на прикладі модельних басейнів малих річок, з метою обґрунтування стратегії розвитку органічного садівництва. Особливу увагу приділено потенціалу вирощування аборигенних сортів плодових культур як найбільш адаптованих до локальних природних умов. В основі дослідження лежить авторський методологічний підхід, що полягає у застосуванні алгоритму диференційованої оцінки територій. Цей алгоритм базується на детальному бальному аналізі та ранжуванні п’яти ключових категорій сприятливості ландшафтів щодо органічного садівництва аборигенних (місцевих) видів: рельєфу (експозиція, крутизна схилів і висотні рівні), гідрогеологічних умов (рівень та мінералізація підземних вод), параметрів мікроклімату, ерозійної небезпечності, фізико-хімічних властивостей ґрунтів. Авторами продемонстровано, що лише системна інтеграція результатів ландшафтно-екологічного моніторингу з жорсткими технологічними стандартами органічного виробництва дозволяє науково обґрунтувати оптимальні умови для закладання високопродуктивних садів нового покоління. Такий підхід не лише сприяє отриманню екологічно чистої продукції з високою доданою вартістю, але й забезпечує довгострокову екологічну стійкість та збереження біорізноманіття агроландшафтів.
продуктивність сільськогосподарських культур
Охорона природи як форма неутилітарного природокористування (на прикладі Володимирського району Волинської області)
У статті розглянуто охорону природи як форму неутилітарного природокористування на прикладі Володимирського району Волинської області. Обґрунтовано теоретичні засади неутилітарного природокористування та визначено роль об’єктів природно-заповідного фонду як просторової основи реалізації природоохоронної діяльності. Проаналізовано ландшафтну структуру території району, особливості формування та сучасний стан природоохоронної мережі. Зазначено, що ландшафтна мозаїчність території, зумовлена поєднанням поліських і широколистяних ландшафтів, формує передумови для високого біорізноманіття, однак не супроводжується належним рівнем територіальної охорони, що свідчить про наявність значного резерву для розвитку неутилітарного природокористування. Для оцінювання рівня розвитку неутилітарного природокористування застосовано коефіцієнт неутилітарного природокористування території, що дозволило виявити просторові диспропорції у розміщенні природоохоронних територій у межах територіальних громад. Встановлено, що за значного природного потенціалу та мозаїчності природних ландшафтів район характеризується низьким рівнем заповідності та домінуванням утилітарних форм природокористування, передусім аграрного та видобувного. Обґрунтовано необхідність розширення мережі природно-заповідного фонду та розвитку неутилітарного природокористування як важливої передумови екологічно збалансованого розвитку території
Наукова спадщина і наукова школа професора Ярослава Жупанського
Розглянуто тематику (основні проблеми дослідження) наукової спадщини професора Ярослава Жупанського. Вказані теми його дисертаційних робіт (кандидатської та докторської), а також тематика дисертацій його аспірантів, здобувачів, докторантів і наступних наукових послідовників. Названі прізвища на «дереві підготовки наукових кадрів» професором Я. Жупанським і його послідовниками – всього 10 докторів і 30 кандидатів наук.
Життєвий та науковий шлях професора Василя Миколайовича Гуцуляка -видатного українського географа і педагога
Стаття присвячена всебічному аналізу життєвого шляху, наукової спадщини та педагогічної діяльності професора Василя Миколайовича Гуцуляка – видатного українського географа, який зробив вагомий внесок у формування та розвиток сучасної геоекології, ландшафтознавства та ландшафтної геохімії в Україні. Особливий акцент зроблено на розкритті ролі вченого у становленні ландшафтно-геохімічної школи, створенні геоекологічної лабораторії, формуванні мережі міждисциплінарних досліджень та популяризації досягнень Чернівецької географічної школи у міжнародному науковому просторі. Професор Гуцуляк розробив еколого-геохімічну концепцію оцінювання стану ландшафтних комплексів, обґрунтував методику комплексного аналізу геосистем та започаткував новий напрям – ландшафтно-геохімічну екологію. Під його керівництвом було створено десятки геохімічних, еколого-географічних та медико-географічних карт, що стали основою регіонального природоохоронного планування і використовуються дотепер. Важливим етапом діяльності Гуцуляка стало заснування у 1980-х роках ландшафтно-геохімічної лабораторії, яка поступово перетворилася на потужний навчально-науковий центр. У лабораторії проводилися комплексні дослідження ґрунтів, води, біоти та атмосферного повітря, аналізувалося забруднення урбанізованих територій, реалізовувались міжнародні наукові проєкти у співпраці з науковими установами Румунії та Молдови. Під керівництвом професора була створена наукова школа, в межах якої захищено 8 кандидатських дисертацій, присвячених різним аспектам геохімії ландшафтів, медико-географічним дослідженням, еколого-економічним оцінкам та аналізу сільських і міських геосистем. Приділено педагогічній діяльності професора, який поєднував високу наукову культуру з талантом лектора і наставника. Він створив низку навчальних посібників і підручників, що стали основою викладання дисциплін «Ландшафтна екологія», «Ландшафтознавство», «Геохімія ландшафтів» у закладах вищої освіти України. Міжнародне визнання професора підтверджується його участю в роботі престижних наукових організацій, членством у міжнародних асоціаціях та численними відзнаками. Наукова й педагогічна спадщина Василя Миколайовича Гуцуляка є вагомою частиною розвитку української географії, а його внесок у становлення геоекологічних і ландшафтно-геохімічних досліджень зберігає свою актуальність і значущість. Науковець створив цілісний науковий напрям, сформував сильну школу послідовників і залишив багату інтелектуальну спадщину, яка продовжує впливати на сучасний розвиток географічної науки
Принципи оцінки параметрів вологості грунту в річковому басейні
Розглянуто фізичні та математичні засади формування вологості ґрунту і трансформації опадів у складові річкового стоку в межах річкових басейнів Карпато-Подільського регіону. Центральне місце у дослідженні відведено ґрунтовій товщі як провідному елементу вертикальної структури водозбору, що виконує функцію акумуляції, перерозподілу та втрат вологи в процесі формування дощових паводків і меженного стоку. Показано, що саме властивості ґрунту - гранулометричний склад, пористість, водоутримувальна здатність та коефіцієнт фільтрації - визначають інтенсивність і співвідношення між інфільтрацією, підповерхневим та поверхневим стіканням, а також випаровуванням. Актуальність дослідження зумовлена зростанням частоти екстремальних гідрометеорологічних явищ, необхідністю підвищення точності короткострокового прогнозу паводків і вдосконаленням моделей формування стоку в умовах просторової мозаїчності ґрунтово-ландшафтних характеристик. Проаналізовано сучасний стан наукових досліджень у галузі моделювання руху води в ґрунті, зокрема праці вітчизняних і зарубіжних авторів, що заклали теоретичні та методичні основи вивчення інфільтрації, внутрішньогрунтового стоку та випаровування. Узагальнено підходи до параметризації процесів схилового стікання і формування гідрографа паводку з урахуванням геометрії схилів, ступеня їх збіжності або розбіжності, а також шорсткості поверхні. Наведено аналітичні вирази для опису водоутворення на схилах різного типу, визначено роль схилових постійних та інтенсивності водоутворення у формуванні притоку до руслової мережі. Особливу увагу приділено діяльному шару ґрунту як трансформаційній камері, в межах якої відбуваються основні втрати схилового стоку. Детально розглянуто вертикальну будову ґрунтової колонки та виділено принаймні три функціональні рівні: приповерхневий шар, діяльний шар та зону відносного водоутриму, що переходить у підземні води. Показано, що агрогідрологічні константи (вологість в’янення, найменша та повна польова вологомісткість) разом із коефіцієнтом фільтрації є базовими параметрами для кількісного опису водного режиму ґрунтів. Опосередковано ці властивості відображаються у статистичних характеристиках просторово-часового розподілу вологості ґрунту. Проаналізовано залежність коефіцієнта фільтрації від гранулометричного та генетичного складу ґрунтів східного і західного Поділля. Побудовано узагальнені криві коефіцієнтів фільтрації для різних генетичних горизонтів, що дозволяє застосовувати отримані результати у басейнових моделях стоку регіонального рівня. Встановлено, що найбільш чутливими до змін вологості є верхні горизонти ґрунту (0–10 та 10–20 см), тоді як глибші шари реагують на опади із часовим запізненням. Розглянуто та порівняно декілька методів оцінювання випаровування, зокрема рівняння М.І. Будико та модифіковані співвідношення, побудовані на основі закону А. Дальтона. Показано, що коефіцієнти випаровування не є сталими величинами, а змінюються залежно від глибини шару, поточної вологості ґрунту та дефіциту вологості повітря. Наведено результати розрахунків частки втрат води на випаровування для окремих ґрунтових шарів у різні часові інтервали вегетаційного періоду. Отримані результати свідчать, що сумарне випаровування з ґрунтової колонки формується як інтегральний ефект втрат з усіх її шарів, при цьому внесок глибших горизонтів зростає у міру висушування приповерхневих шарів. Запропоновано підхід до оцінювання відносного вкладу розрахункових шарів ґрунту у загальне випаровування, що може бути використаний при побудові фізично обґрунтованих моделей водного балансу. Практичне значення роботи полягає у можливості використання сформованого масиву ландшафтно-гідрологічних параметрів для моделювання різних фаз річкового стоку, удосконалення методик прогнозу дощових паводків та оцінювання водних ресурсів малих і середніх річкових басейнів. Запропоновані підходи зберігають універсальність і можуть бути адаптовані до інших фізико-географічних умов за наявності відповідної інформаційної бази. Узагальнюючи, зроблено висновок, що послідовна у часі зміна вологості ґрунту визначається взаємодією двох протилежних процесів - інфільтрації та випаровування, інтенсивність яких контролюється властивостями ґрунту та метеорологічними умовами. Урахування цих закономірностей є необхідною передумовою підвищення достовірності гідрологічних розрахунків і прогнозів у басейнах річок Карпато-Подільського регіону
Дендрокліматичні реконструкції у Карпатах: ретроспектива і потенціал для досліджень змін клімату
У дослідженні здійснено синтез та оцінку опублікованих дендрокліматичних досліджень для території Карпат для визначення придатності і потенціалу таких даних у виявленні індикаторів змін клімату. Здійснено системний бібліографічний аналіз публікацій у науковметричній базі Scopus за пошуковим запитом "(Carpath* AND Climat*)" з подальшим виокремленням кластеру дендрокліматичних досліджень за допомогою побудови мережевих концептуальних мап у програмному забезпеченні VOS-viewer. Інтерпретація результатів базується на аналізі радіального річного приросту деревних кілець з використанням параметрів TRW (ширина річних кілець), MXD (максимальна щільність), BI (інтенсивність синього забарвлення) та ізотопного аналізу (δ¹³C, δ¹⁸O). Виявлено нерівномірність просторового охоплення досліджень: найбільше реконструкцій здійснено у Західних Карпатах, найменше – у Південних Карпатах, Південно-Західні Карпати взагалі не охоплені дослідженнями. Найпоширенішим видом у реконструкціях є сосна кедрова. Підтверджено, що клімат Середньовічного теплого періоду є аналогом сучасного потепління, а зниження температури повітря упродовж Малого льодовикового періоду було меншим порівняно з глобальними показниками. Дендрокліматичні реконструкції Карпат добре узгоджуються з багаторічним ходом літніх температур повітря і ритмікою атмосферних посух. Визначено методологічні обмеження реконструкцій залежно від висотного поясу територій відбору зразків. Застосування новітніх методів (ізотопного аналізу, MXD) вказує на високий потенціал для виявлення кліматичних екстремумів. Зібрані дані придатні для калібрування кліматичних моделей і виявлення як регіональних закономірностей, так і локальних екстремальних подій.
Гуманітарно-географічне дослідження креативних міст: глобальний та національний контекст
Стаття присвячена суспільно-географічному дослідженню феномену креативних міст у контексті глобальних та національних тенденцій розвитку креативної економіки. Розглянуто історичну еволюцію концепції креативного міста від початкових ідей 1980-х років (Jane Jacobs, Åke Andersson, David Yencken) через систематизацію підходів у 1990-х роках (Charles Landry, Richard Florida) до сучасного інституційного розвитку у межах діяльності міжнародних організацій. Проаналізовано чотири основні теоретичні підходи до трактування креативного міста: урбаністичний (креативність як інструмент міського розвитку), економічний (середовище для креативних індустрій), соціально-культурний (простір залучення креативного людського капіталу) та суспільно-географічний (територіально організована соціогеосистема з просторовою концентрацією креативних ресурсів). Досліджено світовий досвід формування креативних міст на прикладі UNESCO Creative Cities Network, що об’єднує 350 міст із понад 100 країн у семи тематичних категоріях. Особливу увагу приділено національному контексту розвитку креативної економіки в Україні, де у 2021 році креативні індустрії створили 7 % ВВП, забезпечивши зайнятість 352 тис. осіб. Охарактеризовано три українські міста-учасники мережі ЮНЕСКО: Львів та Одесу (література) і Харків (музика). Обґрунтовано перспективи використання креативної економіки як ефективного інструменту повоєнної відбудови українських міст через міжнародне муніципальне партнерство (Eurocities) та участь у європейських програмах підтримки культури і креативності (Creative Europe). Обґрунтовано значення суспільно-географічного підходу для виявлення територіальних закономірностей формування креативних міст і дослідження просторових диспропорцій їх розвитку.
Натуральні ландшафти річищ басейну Південного Бугу
Натуральних річищ у будь-якому із річкових басейнів України залишилось мало. Мета – на прикладі модельного регіону – басейну Південного Бугу, дослідити сучасний стан, структуру та можливості раціонального використання й охорони наявних натуральних річищ. У процесі дослідження використано наукові принципи: структурно-функціональний, комплексності, контрастності та методи: аналізу і синтезу, порівняння, польових ландшафтознавчих досліджень та ГІС-технології. Серед різноманіття річищ басейну Південного Бугу виділено дві характерних ділянки з властивою лише для них структурою – плеса і перекати. У межах перекатів схарактеризовано чотири, на плесових ділянках два типи натуральних урочищ, а також характерне урочище для обох ландшафтних ділянок натуральних річищ – конуси виносу. Детальне пізнання ландшафтної структури натуральних річищ дає можливість не лише спрогнозувати їх подальший розвиток, але розробляти підходи до реального раціонального використання та охорони поки що наявних натуральних річищ річкової мережі басейну Південного Бугу
ФОРМУВАННЯ ТЕРИТОРІАЛЬНИХ РЕКРЕАЦІЙНИХ СИСТЕМ ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ В КОНТЕКСТІ РЕАЛІЗАЦІЇ АДМІНІСТРАТИВНОЇ РЕФОРМИ
запропоновано рекреаційно-туристичне районування Закарпаття з урахуванням нової адміністративної системи. Визначено основні рекреаційно-туристичні ресурси в кожній територіальній громаді, які є, або можуть бути факторами соціально-економічного розвитку. У роботі використано методи аналітико-синтетичної обробки знань, а саме систематизації та класифікації, картографічний метод. Встановлено, що громади, які є найменш популярними серед туристів володіють цінними рекреаційно-туристичними ресурсами, зокрема – ландшафтними. Запропоновано розбудовувати інфраструктуру розміщення туристів у подібних громадах, зокрема екологічні табори – глемпи. Також рекомендується посилити туристичний потенціал територіальних громад, які є прикордонними, або виступають важливими логістичними хабами. Стаття формує теоретико-методичне підґрунтя для розробки стратегій сталого розвитку територіальних громад.
Сейшельські Острови як туристичний напрямок та пропозиції на українському туристичному ринку в умовах війни
Проаналізовано актуальність та особливості розвитку туристичного напряму до Сейшельських Островів в контексті українського ринку туристичних послуг під час війни. Досліджено діяльність ключових туроператорів на українському туристичному ринку – Coral Travel, Tez Tour, Компас, Alliance, Aristeya, ALF та TPG, які продовжують пропонувати туристичні пакети до Сейшельських Островів, адаптуючи свої послуги до нових реалій. Особливу увагу приділено асортименту турів, рівню сервісу, логістичним змінам, пов’язаним із відсутністю прямого авіасполучення з України, а також інноваційним підходам до обслуговування клієнтів. Окреслено механізми пристосування компаній до глобальних викликів, включаючи перенесення вильотів до сусідніх європейських країн, диверсифікацію туристичних продуктів та збереження конкурентоспроможності. Підкреслено значення сталого розвитку та відповідального туризму в умовах кризових змін і продемонстровано здатність українських туроператорів створювати та забезпечувати якісний туристичний продукт навіть у складні періоди.
Географічні передумови просторового планування територій громад в умовах реформ та воєнного стану в Україні (на прикладі Одеської області).
у статті, на основі опрацювання змісту стратегічних документів, що характеризують діяльність та розвиток громад (Стратегії розвитку територій, Комплексного плану просторового розвитку) розкрито роль та значення географічної сладової. Адже, географічні передумови це не просто пункт у описі території, вони стають активним інструментом. Надто, в умовах воєнного стану їх роль стає не лише визначником у розвитку, але й обмежувальним, безпековим фактором при розробці стійких та реальних просторових планів. На прикладі Одеської області, нами доведено наскільки блок географічних характеристик території важливим у просторовому розвитку. Нами доведено важливість детального вивчення географічної складовою при розробці даних документів. В тому числі й впровадження до робочого термінологічного обороту поняття «географічного капіталу», як узагальнюючого, уніфікованого щодо економічного розвитку території відображення важливості усього комплексу переваг географічного та геостратегічного положення, перспектив використання природно-ресурсного потенціалу, тощо. Здійснені нами доведення мають ще й управлінське значення, адже показують важливість наявних на сучасному ринку праці фахівців із регіонального розвитку і просторового планування саме і географічними знаннями та професійними компетентностями. В тому числі акцентуємо увагу на необхідність використання в управлінні та плануванні громадами ГІС.
Інвентаризація та функціональна класифікація ставків за даними Sentinel-2 NDWI в басейні річки Совиця Кіцманська (Україна)
У статті подано методику створення єдиної цифрової бази ставків у басейні річки Совиця Кіцманська та їх класифікації за площею й ступенем сучасної освоєності із застосуванням відкритих геопросторових даних і настільної ГІС QGIS 3.34. У межах одного ГІС-проєкту інтегровано супутникові знімки Sentinel-2 L2A, ортофото Google, картографічні підкладки OpenStreetMap і Visicom, а також модель рельєфу Copernicus DEM, що забезпечило повне покриття басейну й можливість надійної візуальної ідентифікації чаш ставків і пов’язаних із ними заболочених територій. На основі індексу NDWI, розрахованого в растровому калькуляторі QGIS, виокремлено контури відкритої водної поверхні та перезволожених ділянок, які були оцифровані у вигляді полігонів і зведені в базу GeoPackage з подальшим перепроєктуванням до метричної системи координат WGS 84 / UTM zone 35N для коректного визначення площ. Для кожного ставка обчислено площу дзеркала води у квадратних метрах, гектарах і квадратних кілометрах, а також реалізовано дворівневу класифікаційну схему: за функціональним статусом (активно експлуатовані, занедбані, на стадії рекультивації) та п’ятьма площинними класами (<0,5; 0,5–1; 1–5; 5–10; >10 га). Загалом у басейні ідентифіковано 397 ставків, з яких 259 активно експлуатуються, 81 є занедбаними та 57 перебувають на стадії рекультивації. Показано, що найчисельнішими є найменші водойми (площею до 0,5 га), які формують близько двох п’ятих від загальної кількості, але забезпечують лише незначну частку сумарної площі водного дзеркала. Натомість найбільші ставки (>10 га), маючи порівняно невелику кількість, акумулюють більшу частину площі зарегульованих вод. Запропонована методика демонструє, що поєднання відкритих супутникових даних, індексного аналізу (NDWI), ручної векторизації та статистичних інструментів QGIS дозволяє отримати просту, відтворювану й придатну до масштабування схему інвентаризації малих водойм. Сформована база даних і класифікація ставків можуть використовуватися для кількісної оцінки зарегульованості стоку, виявлення пріоритетних ділянок рекультивації та підтримки рішень у сфері місцевого водокористування й просторового планування в агроландшафтах. Ставки є важливим елементом сільськогосподарських ландшафтів та місцевих водних систем, проте дрібні водойми часто залишаються «невидимими» для звичайної статистики й великих інвентаризацій, що ускладнює оцінку їхнього внеску в регулювання стоку та надання екосистемних послуг. У басейні річки Совиця Кіцманська протягом тривалого часу сформувалася щільна мережа ставків різного призначення й стану, відомості про які в наявних джерелах є фрагментарними та несистемними. У такій ситуації особливо актуальними стають методи, що дозволяють на основі відкритих геопросторових джерел і засобів ГІС виконати повну інвентаризацію ставків, точно визначити їхню площу та узгоджено описати ступінь сучасного використання. Метою цієї роботи є створення єдиної цифрової бази ставків у басейні Совиці Кіцманської в середовищі QGIS і розроблення дворівневої класифікації, яка поєднує поділ за розміром дзеркала води з функціональним статусом. Запропонована схема покликана забезпечити просту й відтворювану основу для подальшого аналізу структури ставкової мережі, моніторингу змін та підтримки практичних рішень у сфері місцевого водокористування й просторового планування
Вплив іноземного туризму на розвиток туристичного комплексу Чернівецької області у 2000-2020 роках
Чернівецька область стикається з численними викликами у галузі туризму, серед яких недосконала інфраструктура, недостатня інформованість про регіон серед іноземних туристів та коливання економічних і політичних умов, що впливають на туристичні потоки. Проблемою залишається нестабільний обсяг іноземного туристичного потоку, що напряму впливає на фінансову стійкість місцевих готелів, ресторанів та сервісів. Дослідження покликане розкрити чинники, які формують ці коливання та визначити, які аспекти розвитку можуть підтримати збільшення кількості іноземних відвідувачів у регіоні. Розташування Чернівецької області на межі із Румунією та Молдовою, а також значний природно-рекреаційний та історико-культурний потенціал регіону створюють привабливі умови для розвитку іноземного туризму. В публікації розкрито особливості розвитку іноземного туризму в Чернівецькій області протягом 2000-2023 років. Визначено основні чинники які мали найбільший вплив на розвиток даного виду туристичної діяльності. З’ясовано, що найбільшого спаду чисельність іноземних туристів зазнала в наслідок російської агресії та пандемії COVID-19. Значний вплив на формування іноземних туристичних потоків мали також соціально-економічна та політична нестабільність в Україні.
Особливості гідрологічного режиму та руслових процесів р.Дерелуй (на основі даних польових досліджень)
Проблема дослідження руслових процесів на малих річках Передкарпаття, полягає насамперед у недостатній кількості інформації, через відсутність даних регулярних спостережень. Недостатня кількість матеріалів по гідрологічному режиму та характеру руслових процесів на малих річках, завжди об’єктивно обґрунтовується відсутністю стаціонарних пунктів моніторингу. Саме тому, для визначення характеру руслових процесів малих річок, на сьогодні найоптимальнішим залишається експедиційний метод досліджень, який передбачає безпосереднє обстеження русла на ключових ділянках, відповідні промірні роботи, GPS знімання берегів та можливості для візуальної оцінки стану русла та наносів на окремих точках. Все це дає змогу дещо детальніше і конструктивніше підійти до визначення та оцінки характеру руслових процесів невеликих за розмірами річок. Метою даного дослідження було провести попередню оцінку та аналіз гідрологічного режиму та факторів руслоформування р. Дерелуй. Така оцінка базується на багатьох методах географічних досліджень, проте коли йдеться про визначення типів русла конкретних ділянок річок, то найбільш вдалими є поєднання картографічного та експедиційного методів. Завдяки картографічному методу можна оцінити конфігурацію та стан гідро мережі досліджуваного об’єкту, і навіть простежити їх зміни порівнявши карти різного періоду. Зазначимо, що для оцінки стану гідромережі нами було використано топографічні карти 1:100 000 на територію басейну 2006 р. та карти австрійського періоду масштабом 1:250 000. Проте, як засвідчує багаторічний досвід, для малих річок доволі репрезентативним є експедиційний метод: з візуальним обстеженням русла на окремих ділянках, відповідно до умов, та підбором ключових точок для поглибленого аналізу вже із застосуванням інструментальної зйомки. Саме такий виїзд і відбувся восени 2025 року, результати якого будуть наведені в даній публікації. Отримані результати дають стартовий матеріал для подальшого більш глибшого вивчення особливостей руслових процесів на річках досліджуваного басейну, завдяки поперечним перерізам можна провести розрахунок руслоформуючих витрат води при заданих швидкостях та рівнях води а повторне нівелювання через певний період часу дасть змогу оцінити інтенсивність вертикальних та планових деформацій на обстежених ділянках. Також на основі отриманих результатів з’явилась можливість математичними (розрахунковими) методами визначати зони затоплення під час проходження високих паводків навіть за відсутності регулярних спостережень на об’єкті досліджень та оцінити коефіцієнт стійкості річкового русла
Географічні аспекти розвитку відновлювальної енергетики в Чернівецькій області
Відновлювальна енергетика є одним із пріоритетних напрямків розвитку енергетичного комплексу України в післявоєнний період на засадах сталого розвитку та відродження економічного потенціалу. Тому важливим напрямком географічних дослідження є виявлення та вивчення потенціалу розвитку даної галузі господарства в різних регіонах держави. Особливо дані проблеми актуальні в умовах російської агресії, коли однією із пріоритетних цілей ворога є енергетичні об’єкти України та її енергетична інфраструктура. Основою розвитку відновлювальної енергетики слугують природні умови та ресурси які характеризуються значним поширенням, можуть швидко відновлювати свої якісні та кількісні параметри, а їх використання не призводить до негативних екологічних та соціально-економічних наслідків. Таким чином, даний вид енергетики є основою сталого розвитку територій. В запропонованій статті розкрито географічні чинники розвитку в Чернівецькій області таких напрямків відновлювальної енергетики як сонячна, вітрова енергетика, а також мала (безнапірна) гідроенергетика. В результаті було встановлено істотні залежності розвитку вище зазначених галузей відновлювальної енергетики від зміни природно-географічних умов території.
Геомаркетинг як інструмент просторового аналізу туристичної конкурентоспроможності регіонів
Обґрунтовано геомаркетинг як концептуальний і прикладний інструмент просторового аналізу туристичної конкурентоспроможності регіонів. Досліджено структуру туристичного простору та чинники, що визначають регіональну привабливість, включаючи природні, культурно-історичні, інфраструктурні, соціальні та інституційні компоненти. На основі систематизації теоретичних підходів і просторово-аналітичних методів запропоновано інтегральну геомаркетингову модель оцінювання, яка поєднує індикатори ресурсного потенціалу, доступності, інфраструктури, туристичної активності та маркетингової видимості. Показано, що використання ГІС-технологій, даних мобільних операторів, GPS-навігації й цифрових платформ дозволяє значно підвищити точність аналізу туристичних потоків і формувати просторово обґрунтовані стратегії розвитку. Зроблено висновок, що геомаркетинг сприяє підвищенню ефективності регіональної туристичної політики, дає змогу виявляти перспективні кластери зростання, оптимізувати управління потоками та забезпечувати збалансоване використання туристичних ресурсів
Розвиток транспортно-логістичних мереж Чернівецької області в умовах війни
у дослідженні показано як змінилися умови використання наявних транспортно-логістичних мереж на території Чернівецької області після повномасштабного вторгнення. Також розкрито перспективи трансформації та розвитку транспортної мережі регіону дослідження в умовах додаткового навантаження зумовленого війною в державі. Наявні на початок 2025 року пункти пропуску окрім диверсифікаційного значення ще й забезпечують стійкість експортно-імпортних зав’язків, не допускаючи повного колапсу логістики у разі проблем на одному пункті. Загалом, Чернівецька область забезпечує один із найбільш прямих та ефективних шляхів для вантажного транзиту до Румунії, яка є ключовою ланкою у Балто-Чорноморському коридорі. Запропоновано три потенційні локації для розміщення мультимодальних терміналів та логістичних хабів. Розкрито основні переваги доєднання транспортно-логістичної мережі області до транс’європейської мережі. Це і залучення релокованих підприємств, і працевлаштування вимушено переміщених осіб та інвестиційні переваги регіону. Також визначено й супутні переваги - впровадження «зеленої логістики», як позитивного фактору забезпечення Сталого розвитку регіону.
Сучасні інструменти побудови стратегії територіальної організації сільського населення Одеської області у повоєнний період
Здійснено комплексний аналіз сучасних інструментів побудови стратегії територіальної організації сільського населення Одеської області в контексті повоєнного відновлення. Дослідження базується на аналізі офіційних статистичних даних, програмних документів міжнародних організацій та результатів імплементації реформи децентралізації в Україні. Виявлено, що станом на 2024-2025 роки в Одеській області функціонує 91 територіальна громада, з яких 47 є сільськими, що охоплюють 898,7 тисяч осіб сільського населення. Встановлено, що повномасштабна війна спричинила прямі пошкодження інфраструктури на суму 1,3 мільярда доларів США та економічні втрати понад 15 мільярдів доларів, що актуалізує необхідність застосування ефективних інструментів стратегічного планування. У роботі класифіковано п'ять основних груп інструментів територіальної організації сільського населення: цифрові платформи та геоінформаційні системи, механізми децентралізації публічної влади, інструменти стратегічного і просторового планування, програми міжнародної технічної допомоги та механізми залучення інвестицій у відновлення. Проаналізовано функціонування цифрової екосистеми DREAM, платформи Дія, геоінформаційних систем регіонального розвитку та інших технологічних рішень, що забезпечують прозорість процесів відбудови. Виявлено критичні виклики імплементації інструментів, зокрема цифровий розрив між міськими та сільськими територіями, обмежену інституційну спроможність громад та необхідність синхронізації національних стратегій з вимогами європейської інтеграції. Обґрунтовано необхідність інтегрованого підходу до застосування інструментів територіальної організації, що поєднує технологічні рішення з розбудовою людського капіталу та інституційним зміцненням місцевого самоврядування.
Особливості синдрому «професійного вигорання» у викладачів туристичних дисциплін
Педагог закладу вищої освіти – це передусім людина, в руках якої опиняється особистість дитини, її розвиток, навчання, виховання, а згодом і професійне спрямування. Життя будь-якої особистості на кожному етапі свого життя тісно переплітається із педагогічними працівниками – вчителями та викладачами. У сучасному світі, професія педагога зазнає впливу багатьох стресових факторів, що призводить до розвитку у нього «професійного вигорання», виснаження психологічних та фізичних сил, що призводить до неефективної професійної діяльності, погіршення психологічного та фізичного самопочуття, псування стосунків у педагогічному колективі та суспільстві. Актуальність даної теми дослідження полягає у тому, що стреси викликані педагогічною діяльністю впливають на все життя людини, призводять до втрати здоров’я, особистісних та психологічних змін, призводять до зниження працездатності та професіоналізму педагога. У статті нами розглядаються психолого-педагогічні особливості «професійного вигорання» у педагогічних працівників туристичних дисципін. Викладачі туристичних дисциплін часто стикаються з підвищеним рівнем стресу, емоційним відчуттям та перевантаженням. Їхня включає роботу не лише викладання теоретичного матеріалу, а й практичну підготовку студентів, організацію екскурсій, польових досліджень, що потребує значних фізичних та психологічних зусиль. Аналіз багатьох праць, що стосується даного питання наводить вчених на думку, що «професійне вигорання» - це стан особистості коли викладач втрачає життєвий тонус під впливом професійного стресу. Однак здатність протистояти «вигоранню» залежить перед усім від типу нервової системи педагога, та виражається у порушеннях фізичних,психічних та психосоматичних розладах. Також систематизація даних вказує на невизначеність науковців, у правильності єдиної моделі та тлумачення феномену «професійного вигорання», хоча дане питання є серйозною проблемою для педагогів закладів освіти, оскільки попередження та виявлення заздалегідь його у педагога, являється запорукою ефективного освітнього процесу.
Картографування ризиків інфекційних захворювань в Україні та світі: історичний контекст, сучасний стан і нові підходи
Проаналізовано розвиток вчення про медико-географічне картографування з моменту перших уявлень та до сучасного етапу. Окреслено основні етапи медичної географії з акцентом на дослідження інфекційних захворювань вітчизняними та зарубіжними вченими. Запропоновано власну класифікацію хронологічних періодів розвитку медико-географічного картографування, що враховує еволюцію методів та підходів. На основі проведеного аналізу визначено основні тенденції та перспективи використання картографічного і геоінформаційного методу для моніторингу та прогнозування поширення нозологій.
Методичні підходи до оцінювання ризиків порушення взаємодії інертних та живих компонентів ландшафту в процесі будівельних робіт
Розглянуто проблему оцінювання екологічних ризиків, пов’язаних із порушенням взаємодії між компонентами ландшафтів в процесі будівельної діяльності. Встановлено, що активізація будівництва, навіть із дотриманням сучасних екологічних стандартів, спричиняє трансформацію природних ландшафтів, що проявляється у їх деградації, втраті біорізноманіття та екосистемних послуг. Вказано на обмеженість існуючих методик оцінювання антропогенних ризиків, які оцінюються без урахування порушення взаємодії між інертними, мобільними та активними компонентами ландшафтів. Теоретичною основою дослідження слугували сучасні концепції ризикології, ландшафтної екології та міжнародні принципи ALARA, а також вітчизняні й зарубіжні наукові публікації. Запропоновано удосконалений підхід до інтегрального оцінювання екологічного ризику через алгоритм, що враховує усі загрози для ландшафтів та здоров’я населення під час ведення БМР. Отримані результати дослідження формують наукове підґрунтя для впровадження системи розрахунків антропогенних ризиків на місцевому рівні. Запропонована методика враховує технологічні та економічні можливості будівельної галузі щодо реалізації природоохоронних заходів і мінімізації впливу на ландшафти. Особливу увагу приділено економічній оцінці ризику, що дозволяє обґрунтувати межі прийнятності ризику шляхом зіставлення його наслідків з очікуваними соціально-економічними вигодами від реалізації програми з відновлення України.
План міста Рівного 1896 р.: сутність та значення
Історичні картографічні матеріали є важливим джерелом знань про минуле та слугують ключовим інструментом для дослідження етапів розвитку території. У фокусі даного дослідження – рукописний план міста Рівного, датований 1896 роком і створений поручиком Каверіним. У роботі представлено загальний вигляд плану міста, а також його фрагменти, що охоплюють центральну, західну, північну, східну та південну частини Рівного. Значну увагу приділено легенді плану. Проведено всебічний опис і аналітичне опрацювання змісту документа, зокрема виявлених районів, вуличної мережі, окремих об’єктів, особливостей рельєфу, гідрографії і рослинного покриву. Аналіз цього графічного джерела є важливим кроком у процесі систематизації та вивчення історичної картографічної спадщини Рівного.
Просторово-географічні чинники формування рекреаційно-туристичного потенціалу регіону
Здійснено комплексне дослідження просторово-географічних чинників формування рекреаційно-туристичного потенціалу регіону. Розкрито теоретико-методичні підходи до визначення змісту поняття «рекреаційно-туристичний потенціал» як інтегральної категорії, що відображає взаємодію природних, соціально-економічних, культурно-історичних та екологічних компонентів територіального розвитку. У статті досліджено просторово-географічні чинники формування рекреаційно-туристичного потенціалу регіону як системного елементу територіальної організації суспільства. Проведено порівняльний аналіз просторової організації туристичних ресурсів у межах різних типів територій (приморських, гірських, степових та аграрно-урбанізованих), що дозволило виявити регіональні особливості рекреаційної спеціалізації. Обґрунтовано методичні засади оцінки потенціалу на основі інтеграції природних, соціально-економічних і культурно-ландшафтних показників у межах адміністративно-територіальних одиниць. Визначено ключові чинники територіальної концентрації туристичних функцій, серед яких: сприятливе транспортно-географічне положення, наявність рекреаційних ресурсів високої якості, культурно-історичний потенціал, рівень розвитку інфраструктури та екологічна безпека. Мета цієї роботи – наукове обґрунтування ролі просторово-географічних чинників у формуванні рекреаційно-туристичного потенціалу регіону та визначення закономірностей їх впливу на територіальну структуру рекреаційного простору. У процесі підготовки статті використовувались методи аналізу, синтезу, узагальнення, групування, порівняння, а також статистичні та графічні методи для оцінки показників природного, соціально-економічного та культурного характеру. Методологічну основу роботи становлять системний, комплексний і просторовий підходи, які дали змогу розглядати рекреаційно-туристичний потенціал як єдину територіальну систему. За результатами дослідження узагальнено закономірності формування регіональних рекреаційних систем і виявлено просторові диспропорції їх розвитку. Підкреслено значення просторового планування та управління природокористуванням у підвищенні ефективності використання рекреаційно-туристичного потенціалу. Сформульовано рекомендації щодо оптимізації просторової структури рекреаційного господарства на принципах сталого розвитку, збалансованого використання природних ресурсів та збереження культурного ландшафту. Практичне значення дослідження полягає у можливості застосування отриманих результатів для розроблення регіональних програм розвитку сталого туризму, планування туристично-рекреаційних кластерів і створення системи моніторингу збалансованого розвитку територій
Географічні та соціально-економічні чинники захворюваності населення: просторово-аналітичний підхід
Запропоновано просторово-аналітичний підхід до дослідження територіальних відмін захворюваності населення на прикладі Одеської області як показового регіон перетину урбанізаційних, транзитно-портових і екологічних чинників. Розроблено триблочну аналітичну схему детермінант (соціально-економічний, медико-інфраструктурний, екологічно-транспортний блоки), що дозволяє інтерпретувати захворюваність як геопросторовий результат взаємодії доходів, зайнятості, урбанізації, доступності медичних послуг, вакцинопрофілактики та якості довкілля. Порівняння з середньоукраїнськими значеннями виявило підвищену медико-географічну напруженість Одещини, зокрема суттєві перевищення за інфекційними та окремими неінфекційними нозологіями Запропоновано практичні напрями політики, зокрема пріоритезацію скринінгу й вакцинації у транзитних вузлах, посилення кадрової спроможності системи первинної медико-санітарної допомоги, екологічний моніторинг у промислово-портових зонах і цільові просвітні програми для груп підвищеного ризику.